Robert Avranche,
un om singur pe un tren.
Ce se va întâmpla cu el?
Nimic, absolut nimic.
Afară de cazul unei aventuri de rahat.
Povestea noastră
versiunea românească: theo_buzau@yahoo.com
- Ce vrei? - Vreau să vă spun o poveste.
- Ce fel de poveste? - Îmi dati voie să stau jos?
Povestea începe pe un tren.
Un tip sedea singur la clasa întâi. N-arăta rău.
Pare deprimat,
ca si cum ar vrea să sară pe fereastră.
- Se potriveste pană acum? - Merge.
Trenul se opreste într-o gară. El, indiferent cum îl cheamă ...
Robert, Robert Avranche.
El se dă jos din tren să se dezmortească.
Se plimbă de-a lungul peronului.
Profită de ocazie să-si ia o bere.
Îi place mult berea.
E a treia de la plecare. Tipul "pileste".
Plăteste berea si o bea pe jumătate pe peron, în piciore,
lângă tren.
- Cum este până acum? - Perfect.
Pe o bancă, în apropiere, este o femeie.
Îi place să se plimbe prin gări,
să vadă trenurile si pasagerii singuratici care coboară la o bere.
Stă acolo si se uită la tipul cu sticla-n mână.
E frumusel, dar si ciudat.
Pare că nu vrea să se întoarcă în tren, că vrea să fugă, să dispară oriunde.
Dar nu o face.
Probabil nu are curaj,
asa că urcă înapoi si intră în compartimentul său.
Femeia se ridică - si aici actiunea începe -
urcă, la rându-i, în tren.
Pentru ce?
Vrea să se culce cu tipul.
Ce crezi despre povestea mea? Îti place?
- Asteaptam o asa poveste. - Și eu.
Îmi plac povestile scurte,
care au loc între două statii, nu tin nici o oră. Fără riscuri!
Nu sunt genul care se cramponează.
Și dacă m-as crampona eu?
Te năpăstuiesti singur, omul are viata florilor.
- Începem? - Sigur.
De ce mă urmăresti? Asta nu-i prevăzută în program.
- As dori să stiu continuarea. - Nu are continuare.
S-a încheiat cu un pumn de Kleenex.
E o poveste care începe în tren si continuă în hotelul gării.
Esti căzut în cap!
Ce vrei mai mult?
Un zâmbet.
De ani de zile mi-a pierit zâmbetul.
Asteaptă să iau niste bere. Domnisoară!
Nici măcar nu-i stiu numele, drăcia naibii!
Ce facem în această cameră de hotel?
Vorbim. Mai întâi îmi beau berea. Apoi vom discuta.
De ani de zile vroiam să vorbesc. As vorbi ore-n sir.
Nu te temi că mă plictisesc?
M-am plictisit de ani de zile. Acum mă bucur.
Și tu te vei amuza. Poate nu par, dar sunt un tip hazliu.
Nu fac pe toată lumea să râdă, dar pe tine te voi face să râzi.
Scena este o cameră de hotel. Îmi plac nespus camerele de hotel.
De ce oamenii se dau în vânt să cumpere apartamente de lux
când sejurul la hotel e la fel de bun?
Dacă ar fi după mine,
m-as muta aici, si as privi trenurile care trec.
Fiindcă si mie-mi plac trenurile.
Mi-am petrecut toată viata cu masinile când de fapt mie îmi plac trenurile!
Trenurile sunt mijloace de transport care dau imbold imaginatiei,
întâlnesti oameni, au chiar si compartimente
unde poti face sex.
Adevărat, se poate si într-o masină, în lift, pe o usa, oriunde!
Chiar si în pat, uneori...
Lasă-mă să-mi termin povestea. Nu va dura mult timp.
E povestea unui cuplu într-o cameră de hotel.
Sunt un pic obosit de drum.
Ea este goală în pat,
si el, pe un scaun, stă îmbrăcat.
El bea bere, si ea se plictiseste.
Sunt ca un cuplu vechi,
dar ei nu sunt asa. Fii atentă!
Sunt un cuplu tânăr si vor ajunge departe.
Cu tot ce poate asta însemna: lacrimi, certuri, împăcare...
nimic nu lipseste!
Să-ti spun altceva.
Într-o zi, vei zâmbi. De-adevăratelea.
În ziua aia voi fi fericit.
Oi fi tu regina curvelor, dar ai o fata de înger.
Mai spune, asa voi adormi.
Merg mai departe.
El este Avranche Robert.
Are un garaj la marginea Parisului.
Se întoarce de la Geneva. Aeroportul era închis din cauza cetii,
asa că a luat trenul.
E ziua lui norocoasă. Atât de norocoasă că vamesii nu i-au deschis valiza.
Fiindcă de obicei sunt mult mai vigilenti.
Ce-avea în valiza lui, una cu fundul dublu?
Toate economiile de garajist, vreo 500.000 de franci!
Nu e bună povestea mea?
E lamentabilă.
E lamentabil să profiti de-o biată fata doar pentru că vrea sex.
Nu este vina ei că vrea sex. Ar face mai degrabă altceva.
Îi flutură banii lui ca si cum ea ar fi cersetoare.
Crede-mă, făceai mai bine dacă lăsai banii să doarmă în Elvetia!
- I-am adus special pentru tine. - Tu nici măcar nu stii cum mă chemă.
- Cum te cheamă? - Nicicum. Mă conduci doar acasă.
Ei bine, eu te-nsotesc!
Este povestea unui tip agătat care se cramponează de fată.
N-o mai lasă. Amuzant, nu?
"Nimfomana si pilangiul", asa se numeste. Dragoste la prima vedere, pe tren.
Începe într-un tren, continuă într-o cameră de hotel,
si-acum, cu o masină închiriată ei merg la o căsută
cu un frigider plin cu bere.
Asează-te lângă mine.
Am vesti bune pentru tine. Vesti importante.
Casa este bună. E asa cum am visat-o.
Ăsta... va fi scaunul meu.
Vei sta pe canapea, Mă voi uita la tine si-mi beau berea.
Haleala nu este o problemă. Duminica, vei face paste,
în timpul săptămânii, hamburgeri sau sardine la grătar. Atât.
Nu sunt pretentios.
În ceea ce priveste restul, adică relatia noastră afectivă,
nu va fi nicio problemă.
Te pot împărti, dacă doresti, dacă o să poftesti un tip,
când te întorci, voi fi aici...
Nu vei avea necazuri cu mine.
Tot ce-ti cer este să mă ajuti să nu-mi ratez viata.
Un zâmbet din când în când.
Un zâmbet de Madonna.
Ce zici de "mălai"?
"Mălaiul" nu e o problemă.
Pun valiza pe masă, o deschid...
si când ai nevoie, poti să iei. E bine-asa?
Bine! Să începem acum!
Merg la dans.
Robert Avranche,
cârpaci de masini!
- La revedere, frumoaso. - Noapte bună, iubirea mea.
Adio, dulceată.
- Hai să bem ceva. - Ce zici?
- Nu vrei să bem ceva? - O băutură?
Băieti, gagica ne invită să bem ceva.
- Suntem deja băuti. - Ce fel de băutură?
Haide, nu mă lăsa. N-am chef de somn.
- Nici eu n-am chef să dorm. - Tu nu vrei niciodată să dormi.
Esti somnoros? Apoi, haide.
Dacă ea insistă, hai să bem un păhărel.
Vreau să rămân în masină. Adu-mi aici de băut.
Dă înapoi, mai sus în fata casei.
Sigur, ai grijă până dau inapoi! Fă-mi si mie una...
Ie-te... na, am isprăvit cu mersu'-napoi.
- A cui e masina asta? - Habar n-am.
- Păi, tre' să-l aducem pe omu'... - De unde să-l iau?
Avem tot felul de trucuri în seara asta...
Nimeni nu v-a obligat să intrati în dormitorul meu si-n patul meu.
Acum este mai sexy decât ultima dată.
Deci, ai ales un alt tip?
A trebuit să agăt unul, dacă nu-mi dai o sansă.
L-am văzut...
- Un tip nou în patul ei. - Există mereu un tip nou în patul ei.
Ar trebui să-l vedeti. E cam ciudat.
- În ce fel? - E ciudat si-atât.
Nu e ciudat. E doar beat.
Esti "pilit", amice?
- L-ai agătat pe tren si pe-ăsta? - Nu-mi mai aduc aminte.
Cât esti de patetică!
Cum poate un tip de treabă să fie interesat de tine?
Ce este, dragă? Prea multă sampanie?
Ia-l pe nănac din patul meu. Mă irită.
E nebun după mine, mi-e frică.
Nu poti sta aici, amice. Puicuta are nevoie de intimitate.
Ai înteles? Îmbracă-te...
Te îmbraci si vii cu mine.
Sănt sătul de stat lângă masină. Faceti ce vreti, eu mă duc să mă culc.
Duval.
Ia-mă cu tine.
Nu începe din nou. ti-am mai spus-o de sute de ori.
Duval.
Închipuie-ti că am plecat deja. Nu mai insista.
Fii bună.
Nu sta îmbufnată.
Du-te la culcare.
Fereste-te! E pe cale să facă numărul ei cel mare.
Sunt obosită de prosti. Vreau s-o iau de la zero.
Ia-mă cu tine. Tu îmi oferi stabilitatea, sunt sigură.
tin la tine foarte mult, Donatienne. Cu totii te iubim.
Esti foarte agreabilă. Nu te schimba.
Dar fericirea măruntă e si fragilă.
Ai grijă unde calci.
Ea nu te vrea. Nu insista.
- Ce face cu el? - Vrea să-l ducă la ea acasă.
- În mansarda ei? - Da.
Nu, nu în masina aia.
Nu esti în stare să conduci.
E povestea unei fete care s-a săturat de-a fi servitoare.
Are nevoie de o schimbare. Vrea să întâlnească un om mai în vârstă
care s-o ia la Paris si s-o facă doamnă.
Dar omul este obosit, n-a dormit de două zile,
el continuă cu pileala si nu poate tine 14 chestii de-odată.
Trebuie să rămână la una.
E povestea unuia care revine!
Încearcă să-l lepede, îl cară în masini, si-l tratează ca pe un câine. Dar revine!
Ei nu pot să-l frângă. El găseste întotdeauna o casă.
Esti suparată că m-am întors?
Să-ti povestesc de ce m-am întors?
ti-am cumpărat un Polaroid.
Ghici de ce...
Vreau să pozez surâsul tău.
Nu-i excelentă ideea?
Într-o zi vei zâmbi din nou.
Poate nu mâine sau azi, dar într-o zi...
Și-n acea zi, voi fi acolo cu Polaroidul.
Ce-ai mai pătit de esti asa de tristă?
Poti să-mi spui. Sunt expert în ale depresiei.
Ce ti s-a întâmplat?
Uită-te la asta.
Ai mai văzut vreodată în toată viata o astfel de fată tristă?
Mi-au luat dreptul asupra copiilor mei.
Ce spui?
Mi-au luat dreptul asupra copiilor mei.
Ai copii?
Da. Am 33 de ani si sunt divortată. locuiesc singură, într-o casă tăcută
când putea fi plină de copii, râsete, încăierări, hărmălaie...
Tot ce-a mai rămas acum sunt paturi goale, jucării vechi,
si un betiv care încearcă să se vâre în tulburarea mea.
- Beau fiindcă am un nod în gât. - Și eu am un nod. De-aia nu pot zâmbi.
As vrea să pleci acum. Te rog.
- De ce? - Pentru că mă stresezi.
- Vreau să fiu singură în casa MEA. - Nu pot pleca acum.
Tu nu întelegi ce-i în capul meu. Sunt întors pe dos!
Nu-mi pasă. Pleacă!
Nu plec! Uite-asa! Nu trebuia să-mi spui despre copiii tăi.
Nu pot pleca acum. Asa sunt garajistii... sunt sensibili.
Ne ia mult până pornim.
Ce pornit? Stai în loc...
În masina conduci! Bagi a-ntâia, a doua, apoi a treia,
o iei pe autostradă spre Paris si-o lasi în pace pe Donatienne!
Ea s-a săturat!
Avranche e si el sătul.
- Sătul de ce? - De viată.
Ce, viata nu-i frumoasă?
Nu era confortabil în mansardă
în timp ce copiii sunt la scoală?
Ai văzut vreodată o gospodină fericită după-amiaza?
Pe o zi ploioasă? Sunt mai mult decât dispuse.
Simti sub fusta mea, vei vedea.
De ce l-am adus aici? Cum îl mai dau jos?
Ia-mă de mână.
E povestea cu bărbatul care dă mâna unei femei?
E povestea unui om care a iubit-o de foarte multă vreme,
poate dintotdeauna.
Dar necazul e că el niciodată nu a-ntâlnit-o.
El stia că ea există, a căutat-o,
dar nu a găsit-o niciodată.
Apoi, într-o zi, într-un tren,
atunci când el a pierdut speranta, a iesit din tunel
si ea era acolo! Era EA...
El a recunoscut-o pe dată!
E naspa că mi-ai dat ideea cu povestea ta despre tren.
Simt că as merge la gară. Ce crezi?
- E o idee bună. - Sunt de acord.
Pentru că dacă stăm să ne spunem povestiri dulcege,
ne vom îneca în lacrimi cât să umplem o găleată.
Cred că-i mai bine pentru mine să fac o plimbare.
- Nu pare să fie aici. - Dar adresa e bună.
- Robert, ce se întâmplă? - Tu ne-ai ingrijorat, nătărăule!
Are o moacă...
S-o luăm usurel. Am mai văzut cazuri de-astea.
Robert, mă auzi?
Sunt eu, Sam, fratele tău.
Nu vă miscati.
Îti amintesti de-o femeie, Genevieve?
Dar de Dominique?
Geraldine? E imposibil să nu ti le amintesti...
Fiti atenti! Am văzut o licărire în ochii lui.
Ăsta e scaunul meu.
E un scaun bun.
Este pozitia ideală să văd autostrada.
Uneori e-asa de bine...
mă asez aici de dimineată ca s-o privesc plecând.
O astept aici până seara
pândindu-i întoarcerea.
Din două una: ori e amorezat, ori e tare bolnav.
Cine-i fata asta?
Femeia vietii mele.
Am întâlnit-o într-un tren.
Chipul ei mă răscoleste...
E disperat de tristă, si-i ador tristetea...
Îmi place casa ei, după-amiezile ploioase, camioanele care trec.
De când stau aici, mi-am regăsit pacea sufletească.
Ca un vagon vechi într-un depou de cale ferată.
Lăsati-l să vorbească. Vorbiti-i si voi.
Tânăra trebuie cunoscută.
- De ce nu-i aici? Are serviciu? - Nu, se plimbă.
- Unde? - Prin gări...
Ce naiba face pe-acolo?
Se plimbă pe peroane, stă pe bancă, se uită la trenuri.
Unele se opresc, pasagerii coboară.
Dacă îi place de unul, ea îl trage pe urma ei.
- Esti sigură că nu... deranjez? - Nu. N-ai ce deranja. Haide!
- Nu îti iei valiza? - Ăă..., ba da...
Bună...
Eu v-am sunat.
I-ati făcut bagajele?
- Ei bine ... - Ei bine, ce?
Cum te cheamă?
- Pe mine? - Da, pe tine. Care e numele tău?
- Numele meu? - Vai de el. Și-a uitat până si numele.
Stai jos,... dă-mi valiza.
Nefericitul este un pic confuz.
E bun, fiind un tip care adormise în compartiment,
a avut o noapte extraordinară.
- Ce zici de o baie? - Nu, nu te osteni...
- O băutură? - Nu, multumesc. Sunt bine...
- Ce zici de-o bere, te va întrema? - Nu mi-e deloc sete.
Lui nu-i e sete deloc!
Dormea ca un bebelus în compartiment. Nici nu m-a auzit când am intrat.
L-as fi putut jefuit de toate fără să-si dea seama.
Nu face nimeni poze aici?
- Zâmbesc... - O fotografie?
Nu vreti să-mi pozati zâmbetul? Este o specie pe cale de disparitie.
Sigur, dar nu avem aparat de fotografiat.
Ba da, avem. Noi cu sigurantă avem!
Nu cumva o deranjăm pe puicută?
Nu te ridica. Uite, este un Polaroid.
Nu stii cum să-l folosesti? Doar apesi butonul.
- Da. Dar nu zâmbesti acum. - Stai, poate-mi revine...
Unde rămăsesem? Aaa...
- Esti gata? - Da.
Nu bei nimic? Esti sigur?
- Sunt sigur. - Nu ti-e sete deloc?
- Nu. - Nu-i e sete...
Oricum, mă asez în fata lui si-l privesc.
Mi-ar fi plăcut să fi avut un frate ca el.
Arată ca un soldat în permisie.
Nu ti se pare?
Nu vrei să suni acasă la familia ta?
Nu, le-a spus că voi fi plecat trei sau patru zile.
Cine a spus că stăm aici 3 - 4 zile?
Bizar..., toate povestile astea... cred că nu se poate trăi fără ele.
Păcat de zâmbet... ...poate altădată. Acum nu-mi vine.
Îmi pare rău cu adevărat.
As fi vrut să-ti las un suvenir. Ia-l.
Foloseste-l pentru copiii tăi.
Robert, fii rezonabil. Vino cu noi.
Sotia ta si copiii te asteaptă...
- Ia valiza lui. - Stai, aia e... a mea!
Care este diferenta? Stai jos, nu te preocupa de nimic.
Dar... totusi... e valiza mea.
În această poveste, valize si lucrurile sunt nesemnificative.
Sunt trenuri, pasageri care se trezesc în timpul unui vis
să realizeze că nu este un vis.
Lasă-te purtat de poveste.
Vreau să stau aici, în casa ta, Donatienne.
Îmi place casa ta,
ca si povestea ta, mai ales atunci când ai zâmbit.
Vreau să mai stau aici un pic. Te rog!
Poti să mă folosesti ca personaj minor.
Apar si eu ocazional... Doar atât...
Stau în culise...
Luati-l.
E terci, si asta înseamnă obligatoriu să facă probleme.
Haide, Robert. Să plecăm.
- Jos mâinile! - Termină, Robert! Ce dracu'?
Aveti grijă, băieti!
Un ciumpalac mi-a sutit scaunul! Vreau să-mi recuperez scaunul!!!
Cine încearcă să se apropie, rămâne fără oute...
Este scaunul meu. Poti s-o regulezi pe sotia mea, dar nu sta în scaunul meu!
E minimum de respect în casa asta!!!
- Robert! - Calmează-te!
Du-te dracului!
Vecinii se plâng.
- E un vecin? - Lumea-l numeste turnător...
Cum aude ceva, sună la politie!
- Am fost prea zgomotos? - Sotia credea că e tv-ul, e speriată!
- Unde este nevastă-ta? - Acsă. E supărată, îngrozită!
Să mergem s-o calmăm.
- Ai vreo bere în frigider? - Întotdeauna am.
Ce naiba fac ăilalti?
Nu dormiti, băieti, vecinul ne-a invitat!
Veniti pe-aici, e mai scurt.
Stai, am uitat pe cineva.
Nu vii cu noi?
- Nu sunt sigur dacă ar trebui... - Haide. Dacă nu vii, ai bulit-o.
Să vezi ce-o să turuie nevastă-mea! Sunt ca si mort...
Haide. Haide. Aici jos.
Rapid.
Simtiti-vă ca acasă.
Ea pare încântată!
Ce minunată cămasă de noapte...
E de la Paris?
- Haide. - Pentru ce?
Vei vedea. Ajută-mă.
Coborâti, doamnă. Stati cu noi.
- Ce tot faceti? - Nu misca!
Bravo!
Am o vorbă cu tine.
Nu fi supărată! Ne distrăm si noi...
Ne bucurăm să-ti vedem fundul.
ti-am spus că sunt hazliu.
- Nu sunt amuzant? - Sigur, foarte amuzant.
Ea este singura care nu a râs.
- Ce facem? Ne întoarcem acasă? - Nu încă.
De ce? La urma urmei, e viata lui! Îl priveste...
Cum arată la chip?
- Cine? - Partenera mea.
Pare plictisită, după părerea mea.
Nu stiu de ce, e asa de molesită...
Nu-i apatică?
Da, pare a fi.
- Poate că nu-i chiar apatică... - Îi simt ofilirea. E moale, topită.
Simte si tu. E ca o caramelă.
- Și cu mine cum rămâne? - Stai în coltul tău.
Suntem ocupati cu personajul principal. Veden ce facem cu tine mai târziu.
Cum se simte, e apatică sau nu?
E apatică, fără-ndoială.
Trebuie să fii fericită, atunci. Altfel, ai fi teapănă.
Nu-i place să se frece de voi, labagiilor!
Ea îl visează pe Duval. Vrea să se topească în bratele lui.
Vino aici si-ti voi spune povestea mea.
E povestea unei servitoare.
- Să-i zic să te invite? - Cui?
- Lui Duval. - Nu te osteni, nu tine.
Bucuria mă moleseste. E mult de când nu mai văd un viitor.
Donatienne este nefericită.
Niciodată nu o inviti la dans. E adevărat?
- Nu-mi place să dansez. - Nici mie, dar pot să-mi calc pe inimă.
Viata e prea plină de obligatii. Nu cred că-i bine să mai adăugăm ceva.
Vrei bătaie?
- Duceti-vă afară să vă bateti. - Lasă fleanca!
Ultima dată când m-am bătut cu un garajist a fost pentru un contor trucat.
A încercat să-mi vândă o masină "nouă", când de fapt
fierătania traversase Sahara de zece ori!
- Asta e necinstit. - Nu glumesc.
Nu vorbim de-o masină, doar de-un dans. Nu e niciun risc la dans.
Depinde. Sunt dansatoare nepricepute,
si e cam nasol dacă gresesti pasul.
Îmi pare rău, nu-l pot convinge.
- Emile, fă ceva! - Fără panică, dnă. E o joacă.
Loveste-l în "curaj"!
Dă-i la moacă!
- Opreste-i odată... - E foarte misto!
Hai! Sugrumă-l!
Ia masa!
Dă în fereastră!
Nu stati în jurul meu!
Nu pot să cred, la dracu'!
- Robert, taie-l! - Taci din gură!
Hai, băieti! Trebuie să iesiti la un liman!
Vino să vezi rafturile de cărti!
Ce-i tămbălăul ăsta!
- Vreti să chem politia? - Oh, nu! E doar o tamponare usoară.
- Doriti o băutură? - Uită-te în ce hal e salonul.
E mobilierul sotiei mele!
Pot merge cu tine?
Mai bine rămâi cu garajistul. Are nevoie de pansamente.
Mă doare-n cot de garajist!
Nu ma poti lăsa aici singură!
Vino cu mine. Uită-l pe amicul tău.
Nu-l pot lăsa în rahatul ăsta.
Mă doare în cur! Trebuie să fii cu mine în seara asta.
Nu plecati. Tocmai destupam sampania.
Nu! Vreau să merg la culcare, preferabil cu un bărbat!
Dă-mi adresa ta.
Voi veni mai târziu.
Nu trebuia să-i spui chestia asta.
Uită-te la ea.
- Ce-am spus? - Ai spus mai târziu. Femeilor nu le place.
Fiindcă mai târziu rimează cu diliu, adică: gărgăuni, vise rele...
- Am spus că vin la pat mai târziu! - Ea vrea acum. Nu mai târziu!
Incredibil!
Nici o modalitate de-a avea un tip în asternut!
Nu suntem câini! De fapt, suntem al naibii de sexy!
- Ce-o fi asteaptând? - Haide, voi face o omletă.
Nu vreau omeletă! Mă faci să borăsc cu vesnica ta omletă.
Nu stiu să fac altceva decât omletă!
E o poveste pe de-a-ntregul caraghioasă!
Întristătoare, dar cel putin are sic.
- Unde e doamna în cămăsută de voal? - În pat.
Livingul ei este varză, asa că s-a dus la culcare.
E foarte necăjită.
Cred chiar că ar trebui s-o consolezi.
Măcar atât poti face.
- Un băiat ca tine îi poate ridica moralul. - De ce nu-l lasi în pace?
E o epavă, nu vezi?
Îi cer doar o favoare, ca între vecini.
Vezi? Nu ti-am turnat gogosi... E de-a dreptul zdruncinată...
Scumpa mea, sterge-ti lacrimile.
Ai companie.
Vreau să mă duc acasă.
- Ce-a spus? - Vrea să plece acasă.
Vreau să-mi văd sotia si copiii.
Pe cuvânt dacă tipul ăsta nu-i tâmpit...
Ascultă amice, esti pe cale să realizezi cea mai dură provocare a vietii tale.
Dezleagă lantul! Nu poti lăsa mâinile-n jos acum!
- Mi-e sete. - I-e sete, aduceti sampania.
Nu vreau sampanie! Nu sunt omul care să bea sampanie!
Sunt garajist. Garajistii beau bere!
- Du-te să iei niste bere. - De unde? S-a dus toată.
Ce? Frigiderul era plin de bere! Unde-a dispărut?
S-a băut toată. De-aia e bere, nu de pus în beci!
Dacă nu mai e, du-te să mai iei!
- De unde? - De pe autostradă! La orice benzinărie!
Grăbeste-te. Nu mă misc de-aici până nu beau!
Du-te tu, esti îmbrăcat.
Sunt îmbrăcat da' nu plec nicăieri... rămân aici cu ochii pe prietenul meu.
- Arăti mult mai bine. - Mult mai bine, da.
- Acum el e naspa. - De ce?
- Ce s-a întâmplat? - A supotat greu spectacolul.
Mie personal... mi-a plăcut foarte mult.
Cum ai făcut să juisezi de12 ori!?
Cu mine, nici nu gemi măcar!
- Nu e mai bun decât mine! - Aici gresesti... iartă-mă...
Ce-astepti să-i dai o bere? Nu vezi că e deshidratat?
Oricum, uite că si-a regăsit starea de bine. E îmbucurător...
Nu mai vreau să merg acasă.
Nu mă mai misc de-aici. Vreau să rămân aici.
- În casa mea? - Evident!
În casa ta, patul tău, nevastă-ta!
Îti voi da 300 de franci pe zi
- ...pentru cazare si masă. - Și Donatienne?
- Cine e? - Fata din tren.
Nu-ti aduci aminte? Ai cunoscut-o pe tren.
Nu el a fost, ci eu!
Ce mă freacă ăsta la cap? Tu nu esti garajist!
Poate nu, dar asta nu mă-mpiedică să iau trenul si să găsesc fete!
Povestea cu trenul mă calcă pe nervi.
Pentru mine, asta tine de trecut.
Acum,
sunt cu Madeleine.
Deabia ati terminat, doar nu începeti din nou!
Există limite în ospitalitatea mea!
De ce nu te duci laDonatienne? Voi doi făceati un cuplu minunat.
Ea e mai frumoasă decât sotia mea.
Nici n-ai avut timp s-o cercetezi. Acum o vezi pe întuneric!
Asteaptă până-n zori! O să vezi adevăratul tablou!
- Donatienne m-a dezamăgit. - Cum asa?
Nu stiu...
M-a dezamăgit.
Mi-am închipuit ceva fantastic!
O curva focoasă... Dar ce descopăr?
O fătucă proastă, cu inimă de tărăncută,
amorezată de un nătâng. Nu este o curvă sadea.
Jucăm după cum ne cântă viata...
Nu te lăsa răpus de descurajare, prietene.
Viata e nedreaptă, sunt de acord,
dar uneori trebuie să scormonesti prin rahat pentru a găsi o bijuterie.
Poate fi aur, diamant, eu nu sunt geolog,
dar pot să-ti spun un singur lucru, Donatienne Pouget,
ăsta e numele ei,
este o curvă de 100 de carate!
Zici asa ca să-mi ridici moralul.
Să punem altfel problema.
Suntem cinci băieti în această cameră.
De acord cu cifra?
Toti cei care s-au culcat cu Donatienne să ridice mâna.
I a t ă ...
Întreabă în orice familie de pe-aici,
vei obtine acelasi răspuns. 100% afirmativ.
Ăsta nu e portretul unei curve ce încerci tu să faci,
ci al unei fete cinstite.
Deci,
o preferi pe sotia mea?
Da.
Ce trebuie să fac?
- Să pleci, doar atât - Și unde să mă duc?
N-am loc nicăieri!
Vino la mine acasă, ne înghesuim nitel...
- Nu-mi place casa ta! - E la fel ca a ta!
Casele noastre sunt toate la fel,
tv-uri la fel, frigidere, paturi la fel. Numai nevestele se schimbă.
- Sotia ta nu-mi place. - ti-am cerut să te culci cu nevasta-mea?
Dar am nevoie de o femeie. Nu-s obisnuit să dorm singur.
- La ce sân să mă cuibăresc? - Du-te la Donatienne.
Desigur.
Nu este o idee rea.
- Cine esti? - Eu, Emile.
- Care Emile? - Emile Pecqueur.
Nu simti mustata mea?
Sunt adormită. Ce vrei?
Am venit să te avertizez.
- Despre ce? - Cineva răspândeste minciuni despre tine.
- Cine? - Garajistu'.
- El sustine că esti o fată minunată. - Cine, eu?
El a spus, si citez:
"Donatienne Pouget m-a învătat ce înseamnă respect."
Îi arăt eu ce înseamnă respect! Ai să vezi...
E povestea unei femeie care-si vrea bunul înapoi!
- Ce bun? - Pe garajist.
Ea si-a pierdut garajistul?
Am venit la casa gresită.
Ce vrei să spui? Nu ne-am înselat deloc.
Este casa mea! Toate sunt la locul lor!
Recunosc camera, mobila mea, patul meu.
Singurul lucru pe cre nu-l recunosc e... sotia mea.
Mă recunosti, doamnă?
Chipul tău nu-mi e chiar necunoscut.
Va rugăm să ne scuzati.
Cred că a fost o greseală.
Incredibil!
Exact acelasi decor! Acelasi mobilier!
Deci, unde-l găsesc pe garajistul meu?
Mă torturezi cu garajistul tău...
Momentan avem povestea unui om care si-a pierdut casa!
E cum nu se poate mai grav.
Cum să mă leg de el dacă sunt cuminte?
El nu-i un geniu, dar e reconfortant!
Mi-era bine cu un bărbat în casă!
- Eram în sigurantă cu el în scaunul lui! - Taci din gură!
Taci din gură, sau îti mai fac una!
Iei o palmă si pe stânga si pe dreapta!
- Nu te atinge de mine! - Nu? Uite că te-am atins!
- Unde te duci? - Robert are de inaugurat o casă.
Robert si mai cum?
Avranche! S-a auzit că e un armăsar de prima clasă!
Ce s-a întâmplat aici? A fost un ciclon?
Ce sst? Îti dai seama a cui e casa asta?
Șampanie, Dle Pecqueur?
Vreau să vorbesc cu dl Avranche!
- P-aia cu sotia pompierului. O stiti? - Nu!
Să vă povestesc eu...
Ăsta e Robert Avranche?
Sotia pompierului,
o frumoasă cu o mustată fină.
Într-o zi, ea se afla singură în casă.
În plin august, obloanele închise...
... dogoritor de cald afară.
Ea se asează,
si scaunul arde!
Îsi zice: "Iadul! E fundul meu asa cald? Sotie de pompier, cu un fund de foc!"
Atunci, se asează pe un alt scaun ...
Nu trebuie să spun porcărioare!
Hai, iubito! Continuă! E bine să te exprimi...
Haide, dnă Avranche. Suntem între prieteni...
- Are toată lumea de băut? - Desigur. Totul este perfect.
Sunteti toti atât de simpatici, îmi vine să plâng.
Doamnă Avranche.
Nu stiu ce-i cu mine, asa deodată?
Totul e in regulă, dragă.
Trebuie s-o scuzati, domnilor,
pentru parizieni e coplesitoare căldura si ospitalitatea voastră.
- De cât timp ai sosit aici? - Abia de-o săptămână.
Fericirea mă sperie, Robert.
A fost atât de mult timp...
- Crezi că va dura? - Desigur.
Am iesit din tunel acum. Suntem afară.
Nu vom îngădui nimănui să te rănească, scumpă doamnă.
Esti sub protectia noastră.
Sunt atât de amabili!
Ati avut norocul să o întâlniti pe marea noastră prietenă?
- Cine e? - Donatienne.
Ai o prietenă numită Donatienne?
Desigur! faimoasa Donatienne!
Vrei s-o cunosti?
- Chiar acum? - Sigur! Sunt chestii care nu se amână...
Este vecina mea. E încântătoare!
Locuieste la doi pasi de-aici.
Nu te duce, dragul meu.
Ea locuieste singură într-un mic castel.
Atmosfera e de-o tristete... infinită.
Nu pot lăsa o asa ocazie!
Ai auzit ce-am auzit eu?
Garantez că e tulburătoare 100 la sută.
Doar o scurtă vizită. Vin înapoi în cinci minute.
Pune-ti pantalonii, Avranche.
De ce trebuie să se termine sărbătorile întotdeauna?
Aveam chef să dansez, si odata ce vom începe să simt ameteala.
Ai oprit muzica.
Nu vreau să mă trezesc în tăcere.
Mai vreau muzică!
Ai observat că singurătatea are un miros?
Ai dreptate.
Ceva ce debordează din pereti.
Vei observa mai bine, cu cât ne apropiem de dormitor,
mirosul devine mai puternic.
Simti părăsirea? Te îneacă.
Recunoaste că a meritat deplasarea.
Respiră calm...
Vrei să vezi partea ascunsă?
- N-o trezi! - Adoră să fie trezită!
Într-un minut, respiratia i se va accelera...
Gata?
Întoarce-te, dle Avranche. Să n-aveti o stare de soc.
Scena se petrece în penumbră... într-o cameră necunoscută...
Ai intrat prin efractie...
Ochii se obisnuiesc treptat cu întunericul...
Iat-o! Ce-ai descoperit?
Nu sunt Donatienne, sunt Carmen!
M-ai trezit dintr-un vis frumos!
Cine-mi va reda visul?
- Despre ce a fost vorba? - De iubire! Găsisem un tip bine!
El mi-a dat flori si mi-a sărutat mâna! Se dădea deoparte din cale să trec.
O să-l regăsesti.
- Unde? În gunoiul ăsta? - În visele tale. Culcă-te la loc.
- Închide ochii. - Culcă-te cu mine.
Nu pot, draga mea. Am întâlnire cu Donatienne.
Știi unde e?
La dracu' cu Donatienne! Vreau să-mi văd de viata mea.
Am si eu fund si sâni, mâini să mângâi si brate să cuprind!
- Dă-mi ceva să îmbrătisez! - Regret, dle Avranche. Nu era în program.
Nu poti să te calmezi un pic?
Nu, până ce nu capăt tandrete! Un strop de tandrete.
Rămân eu cu ea.
- O să-i zic un banc foarte bun. - Le-am auzit pe toate!
Da, dar al meu este special. Vei vedea.
Toate astea nu-mi indică unde-ar fi Donatienne?
Atunci când are gărgăuni, doarme în camera copiilor.
Dă-mi voie... Urmati-mă!
Ce bine-i să fii acasă.
- Nu este în camera copiilor? - Nu.
- Unde este? - Habar n-am!
Taman asta ne îngrijoreată!
- Sper că a iesit undeva. - Îi place să hoinărească pe străzi.
Se duce cu oricine, primul venit...
Vă imaginati că poate i s-a întâmplat ceva?
Ce ne facem?
- Sunteti toti îndrăgostiti de ea. - Bineînteles.
Îmi amintesc că prima dată când m-am culcat cu ea a fost la o petrecere de copii.
O adusese pe Melicia, înainte să fi pierdut custodia.
Copiii se amuzau, zbântuindu-se prin toată casa.
Apoi, dintr-o dată,
m-am trezit cu ea în baie.
Ne-am uitat unul la altul, ne-am zâmbit.
Ea ma întrebat ce simt.
I-am răspuns, "Știi la fel de bine ca si mine!"
După cinci minute, ea a încuiat usa de la baie de două ori.
Unde ai fost?
Într-o zi, coseam gazonul.
Ea se apropie si-mi zice, "Tunzi gazonul?"
I-am răspuns: Ăă... da.
"Te distrează tunsul ierbii?", a întrebat ea.
" Nu, dar sotia mi-a spus s-o fac", am răspuns...
Era o seară de vară, mi-amintesc bine.
Purta o rochie lejeră. Soarele apunea fix în spatele ei.
Când mă gândesc la clipa aia...
"Pune-ti mâinile pe talia ei", îmi spuneam...
"Mângâie-i bratele goale".
Putea să îmbobineze si ne-a îmbobinat.
Și totul în cel mai frumos mod.
- Odată am dormit în casa ta, mai stii? - Îmi amintesc! O noapte întreagă.
Sotia lui era la spital, a avut o nastere dificilă.
Mi-am pus cămăsuta de noapte în buzunarul mantoului,
Am venit ca un soricel, urcând treptele fără zgomot
-el aproape adormise- si...hop! m-am strecurat în patul lui.
"Încălzirea mea e defectă", a spus. "Mă lasi să dorm cu tine?"
Cred că e cea mai frumoasă amintire conjugală,
eram în dormitorul conjugal, în patul conjugal.
Și în loc de sotie, era vecina mea! Un vis, ce mai...!
Ce de vise... Ea ne-a făcut să visăm...
E ca un petic de cer albastru printre nori.
Copii, să oprim amintirea, fiindcă
cine stie când am putea termina.
Nu uitati că dl Avranche mai caută încă scena lui de dragoste.
- Hai, ridicati-vă. Noapte bună, fetito. - Noapte bună, Emile.
Bun tip, acest Avranche.
Mi-a făcut o impresie bună.
M-a uimit modul lui de-a privi... drept în ochi.
- E ceva rar în zilele noastre. - Mai ales pentru un garajist.
Cum ti-a plăcut scena de dragoste?
Tandră.
Ce e tandretea?
Păi... de exemplu... când te simti vulnerabil,
în fata cuiva.
Asa te simti acum?
Mă simt cam fragil.
Poate că ai băut multisor?
Am cam băut, e-adevărat...
De ce bei?
De ce te regulezi?
Fiindcă-mi place.
Crezi cu-adevărat asa?
Sau te prefaci?
Și berea ta? Te prefaci că o bei?
Ai un tub ascuns în haină, ca scamatorii, să curgă lichidul?
Nu s-ar spune, dacă mă uit în ochii tăi.
Pot vedea berea din ochii tăi.
Când mă uit în ochii tăi,
văd doar ochii tăi.
Tu nu-i vezi pe tipii ceilalti?
Nu.
Vezi asternuturile?
E imens numărul de paturi în care am fost...
mici, mari, moi, dure,
cele care fac "Bang" si intră în perete. Le vezi?
Nu.
Trebuie să fii într-adevăr "leasă"!
- Ai nevoie de dormitor? - Dacă ai sti ce nevoie am...!
Parcă merg prin miere, se lipese de picioare. Incredibil.
Uită-te la el, învăluit în ceata lui de tandrete...!
Un robot sentimental.
Ar demoraliza orice femeie!
- Cred că e frumos. - În acest caz, păstrează-l, ti-l las.
Călătorie sprâncenată!
Trimite-mi o carte postală!
Esti necăjit, sărmane prieten...
Ai probleme...
Te fac să te îndrăgostesti de mine.
ti-am spus încă de la începutul povestii.
ti-am întins o mână...
Oh, la dracu'!
Este complet demolat.
Îl lăsăm aici sau îl culcăm?
E bine unde este. La urma urmei, este scaunul lui.
Betivii sunt grotesti.
Și ce spui de tipii care se cară după ce abuzează de o fată credulă?
Uite ce-i, scumpa mea, am o sotie si copii care m-asteaptă.
Nu pot dispărea pur si simplu.
El a cum reusit s-o facă! El nu are o sotie si copii?
Nu stiu nimic! Nu-l cunosc pe tip!
Nu-l cunosc!
Tipule! Esti un vierme mizerabil! Du-te înapoi la Paris!
Ne descurcăm si fără tine!
Ora de închidere, domnisoară.
Am venit aici să dansez.
- Nu plec până nu fac ce-am spus. - Nu vezi că nu te invită nimeni?
Nu se stie niciodată, se întâmplă si lucruri incredibile.
Ora inchiderii, băieti. Fiti rezonabili.
Trebuie să-mi conduc copiii la scoală.
Credeam că e un club de noapte. Ai văzut soarele răsărind?
- Nu, nu încă. - Deci trebuie să fie încă noapte.
Bodega functionează, fă să curgă sampania si ne faci o ambiantă de sărbătoare.
N-o să scâncesti aici.
Închidem, domnule.
Bere. Nu cer mare lucru, o bere. Ultima mea bere.
Am sentimentul ciudat că acesta este sfârsitul.
E naspa.
Ce este o poveste fără dragoste?
Fără sărutări, fără mângâieri...
Unde suntem? Pe ce planetă?
Unde sunt copiii tăi?
As vrea să-i întâlnesc.
Poate le-ar plăcea de mine.
Sunt drăgălasi, nu?
Știi, am si eu copii.
Două fetite.
Una are sase, si cealaltă zece ani.
Să fie cuminti, Donatienne.
Să mergem la o cafea, doar noi doi, până la ivirea zorilor.
Cafea si cornuri.
Nu te mai strădui. E bifată.
Putin îmi pasă.
Mă auzi, Duval?
Spun că nu-mi pasă.
Esti Pouget Donatienne?
Cine e Pouget Donatienne?
Femeia care locuieste în casa asta.
Aici locuiesc EU.
- De când? - M-am mutat aici în această dimineată.
Și Donatienne,
unde este?
Cine este Donatienne?
O femeie pe nume Donatienne trăia aici. În casa asta.
Am iubit-o.
Vrei o cafea neagră?
Scuze. N-am avut timp să fac cumpărături.
Donatienne,
nu mai glumi cu mine.
- Nu sunt Donatienne. - Arăti exact ca ea.
Trebuie să fi trăit o poveste ciudată.
As vrea să rămân în casa asta.
Cu mine?
Nu te voi deranja. Nu voi vorbi.
Nici nu trebuie să-mi dai vreo atentie.
Nu poti sta singură în baraca asta, nu-i un loc prea vesel.
O să te deprime.
Sunt deja deprimată. Am început divortul.
Nu mai vreau să aud de bărbati.
Vreau niste flori pentru o femeie.
Nimic mai usor. Ce fel de flori doriti?
- Nu stiu. - Ce fel de femeie este?
Nu stiu. O femeie oarecare... ciudată.
În acest caz, luati ceva ieftin.
Vreti, de pildă, niste zambile?
Cum zici...
Nu arătati prea bine, dle.
Asa e... Nu mă simt prea bine.
Sunteti bolnav?
Vă tremură mâinile.
Da, tremură...
Să vă dau ceva de băut? Ceva cald...
- As prefera ceva rece. - Ce ziceti de-o bere?
E bună, uneori alină stările rele.
- Crezi? - Desigur.
Nu trebuie să vă lăsati demolat în felul ăsta.
Veniti cu mine.
Uitati-vă bine la camera asta. Ce vă sare în ochi aici?
Frigiderul.
Toată camera e construită în jurul lui. Frigiderul e motivul existentei ei.
Hai să stati jos.
- Stati bine? - Da.
Uite cum merge treaba, dle Avranche.
Întind bratul,
si, fără să mă ridic,
voi deschide frigiderul.
Și ce găsesc în interiorul lui?
Doamne!
Sunt toate aici, dle Avranche,
brune, blonde, din Belgia, Germania, Luxemburg,
să nu mai vorbim de posircă, ea îti pisează complet creierii.
De asta ai nevoie, niste posircă, una după alta.
Poate chiar si a treia.
Până când dispare total memoria.
Ele, amintirile te omoară.
Cine este Donatienne, la urma urmei?
O imagine. O amintire veche cuibărită într-un coltisor de memorie.
Măcar a exista cu adevărat? Nu se stie...
În valea noastră se spune că a fost odată o Donatienne Pouget.
O tânară femeie de moravuri usoare care a agăta bărbati deprimati...
Există de-astea în orice vale. Este o însusire a văilor...
Odată suită creasta, treci dintr-o vale în alta.
Și tot mergând din vale-n vale,
nu mai există văi, ci doar câmpii.
Și ce găsesti în câmpie?
Orase, dle Avranche, orase.
Cum să găsesti o femeie într-un oras?
Și -apoi, în care oras?
Milano? Basel? Frankfurt?
Fiti rezonabil, dle Avranche... Povestea s-a încheiat acum.
Beti-vă posirca si mergeti acasă.
Ea nu avea o familie undeva?
Un tată, o mamă, o bunică?
Cineva cu care să aibă legături?
A avut o prietenă.
Marie-Thérese, prietenă din copilărie.
Marie-Thérese Carroz.
Dumnezeu stie ce s-o fi ales de capul ei!
Știi de Marie-Thérese Carroz?
- Marie-Thérese si-mai-cum? - Carroz!
Mi s-a spus că era de pe-aici.
Asta nu înseamnă că a rămas credincioasă locului de bastină.
Oricum, n-o mai cheamă Carroz.
Se numeste Marie-Thérese Châtelard.
În plus, s-au mutat departe.
- Unde s-a dus? - În alt sat.
- Care dintre ele? - Un sat.
De ce-ar trebui să spun unui necunoscut?
Nu sunt un necunoscut! Sunt Robert Avranche, garajistul!
Sunt un om pierdut care caută pe cineva!
Sunt obosit si mi-e frig!
N-o lua asa, dle, ce naiba...
O s-o găsim pe Marie-Thérese...
O vom căuta ...
Ce-i zice de-o învătătoare?
ti-ar plăcea o învătătoare?
O învătătoare e ceva reconfortant.
O să te schimbe.
Bine, bine. Acum uitati-vă cu atentie.
Întindeti mâinile si inspirati.
Unu, doi, trei. Bratele jos, expirati.
Ridicati si inspirati. Unu, doi, trei, expirati.
Ridicati. Unu, doi, trei, expirati.
Întindeti bratele. Palmele spre cer.
Doi, trei, expirati profund. Ajung în spate...
Unu, doi, trei, expirati.
Ne ridicăm, un, doi, trei.
Cauti pe cineva?
Marie-Thérese Châtelard.
E la etaj în clasă.
Expirăm, si ne ridicăm încet.
Haide, Gregory.
Împinge, împinge, împinge.
Ne ridicăm încet, si respirăm adânc.
Nu vă fie teamă, o învătătoare e o femeie ca oricare alta.
Bati la usa ei si-ti deschide.
- Sunt Châtelard, sotul ei. - Robert Avranche, garajist.
E ceva despre o masină?
Nu chiar. Mai degrabă... despre o persoană dispărută.
- Cineva a dispărut? - Da.
Cineva pe care sotia d-tale ar trebui s-o stie.
Du-te si întreab-o. După d-ta...
...e... o casă mică... ...al cărei horn...
Auzi vocea aceea?
...scotea fum.
Da.
E sotia mea.
Jos în vale ...
virgulă,
încoronată ...
vesnic de zăpezi ...
... v e s n i c ...
Tu!!!
Ea nu a fost o curvă, n-o făcea pentru bani.
Nu era târfă. Toată lumea o plăcea.
Ce-a fost, atunci? Nymphomană? Ce înseamnă asta?
O dorintă patologică pentru sex?
A fost doar atrasă de sex?
Nu stiu. Nu făcusem niciodată sex cu ea.
Dar se putea, dacă as fi vrut.
Ori de câte ori venea acasă, se agăta de umărul meu,
dar îi spuneam,
"Esti cea mai bună prietenă a lui Marie-Thérese. Nu mă pot culca cu tine."
Nu putea să bag zâzanie între ele.
Am fost un prost, fiindcă oricum s-au ciondănit.
Te-a măgulit?
Nu, dragă. Nu asta am spus.
Dar, hmm, să fim sinceri,
Dle Avranche, dacă o femeie te stârneste, începe să te ia ameteala.
Te simti rău?
- Nu, de ce? - Esti cam palid.
Esti bolnav?
Nu, mă simt bine.
Aici suntem departe de aglomeratii... Dacă e un copil bolnav, pst, elicopterul.
Nu-ti face griji. Sunt bine.
Donatienne îti dă starea asta?
Probabil că da.
Esti înamorat?
Nu e de mirare că arăti atât de obosit!
Să fii îndrăgostit de Donatienne nu este o afacere bună.
Într-adevăr, a luat-o razna.
Uită-te la ochii lui.
Arată a nebun.
Ca un om pierdut în viscol.
Mă auzi, dle Avranche?
Vorbesc cu d-ta.
Nu pare să audă nimic.
Hei, Dle Avranche!
Sunt Châtelard, învătătorul!
Esti intr-un sat de munte. Sotia mea te-a invitat la cină.
Multumesc. Sunteti foarte amabili.
Nu poti conduce în starea asta. Rămâi aici.
Te culcăm în camera de oaspeti.
Ceai, buiotă... si mâine-i o altă zi.
Bea asta.
Te va ajuta să dormi.
N-am chef să dorm.
O să te culci totusi, e târziu.
În orice caz, eu am nevoie de somn. Mâine dimineată am ore.
Vrei să-ti spun o poveste înainte de culcare?
Ce fel de poveste?
Nu stiu... o poveste...
Nu-ti plac povestile?
Depinde de poveste.
Ce zici de una care se întâmplă pe tren?
Îmi dai voie să sed?
Te rog...
Era un tip singur într-un compartiment de clasa întâi.
N-arată rău. Numele lui e Robert Avranche.
Pare cu moralul la pământ.
Se poate spune că si-a pierdut femeia iubită.
Și-a pierdut femeia iubită?
Da.
Are nevoie de consolare?
N-ar fi rău, da.
El pune jos castronul. Un castron într-o scenă de amor nu dă bine.
Mai ales un castron de ceai fierbinte.
Va fi o scenă de amor?
Asa cred.
- Cu o învătătoare? - Ea nu este învătătoare. Nu lucrează.
E o fată care nu face nimic, se plimbă...
- Prin gări? - Da.
Uneori se urcă într-un tren.
Numele ei este Donatienne. Ea nu zâmbeste niciodată.
De ce nu zâmbeste?
Fiindcă nimeni nu o sărută.
Cum adică?
Pare o nebunie, dar oamenii cred că are doar fund.
Nu le trece prin cap să o sărute.
- Te sărut eu. - Stai!
N-am intrat încă în compartiment.
Pe moment, esti singur, plictisit, trist. Te gândesti la femeia pierdută.
Mă uit la tine din usă, de zece minute stau pe culoar.
Nici nu simti prezenta mea, gândul tău e la femeia pierdută.
E onorant să te gândesti la ea... mi-ar plăcea să fiu în locul ei...
Cum o cheamă?
Donatienne.
Unde naiba e? Cred că a pierdut trenul...
Nu-i, l-am căutat în toată garnitura...
Robert... Ai ajuns, amice...
Lasă-mă în pace. Nu-i momentul să mă freci la cap.
Sunt cu învătătoarea...
Unde suntem? Unde mă duci?
La o femeie.
Robert!
- Robert! - Termină, Robert!
- Nu vreau să văd nicio femeie! - Are nevoie de tine! Ea este distrusă!
Cu-atât mai rău pentru ea! Toată lumea e năpăstuită în zilele astea.
Lăsati-mă pe mine.
Ea te-a iertat.
Asteaptă să-i întizi o mână.
Nu poti refuza să-i întinzi mâna,
Genevievei.
Și celalaltă? Ce fac cu ea?
- Mai e acolo? - Știi bine că nu-i importantă.
Se săturase de nefericire. Și s-a dat la primul venit.
Mă omorâti...
Sunteti de comă.
Tati!
Dragii mei copii.
Este povestea unui om care se întoarce la sotia lui.
Ea îl iubeste?
Ea îl astepta.
O să zâmbească?
Cred c-o să fie patul leoarcă, amice.
S-a terminat vacanta.
Sfârsit